Esti Kornél éneke Indulj dalom, bátor dalom, sápadva nézze röptöd, aki nyomodba köpköd: a fájdalom. Az életen, a szinten, a fénybe kell kerengni, légy mint a minden, te semmi. Ne mondd te ezt se, azt se, hamist se és igazt se, ne mondd, mi fáj tenéked, ne kérj vigaszt se. Légy mint a fű-fa, élő, csoda és megcsodáló, titkát ki-nem-beszélő, röpülő, meg-nem-álló. Légy az, ami a bölcs kéj fölhámja, a gyümölcshéj remek ruhája, zöld szín fán, tengeren a fölszín: mélységek látszata. Kosztolányi Dezső: Esti Kornél éneke – Olvasat – Irodalom és irodalom. No fuss a kerge széllel, cikázva, szerteszéjjel, ki és be, nappal-éjjel s mindent, mi villan és van, érj el. Tárgyalj bolond szeszéllyel, komázz halál-veszéllyel s kacagd ki azt a buzgót, kinek a mély kell. Mit hoz neked a búvár, ha fölbukik a habból? Kezébe szomorú sár, ezt hozza néked abból. Semmit se lát, ha táncol fényes vizek varázsa, lenn nyög, botol a lánctól, kesztyűje, mint a mázsa, fontoskodó-komoly fagy dagadt üvegszemébe. Minden búvárnak oly nagy a képe. Jaj, mily sekély a mélység és mily mély a sekélység és mily tömör a hígság és mily komor a vígság.
Az Esti Kornél éneke 1933-ban keletkezett és Kosztolányi utolsó, Számadás című kötetében jelent meg 1935-ben. Esti Kornél a Kosztolányi-életmű kulcsfigurája, novelláskötetet is írt róla Kosztolányi (1936). Beszédes nevű irodalmi alakról van szó, aki úgyszólván "eggyé vált" Kosztolányival. Az Esti vezetéknév azt sugallja, hogy az élete alkonyán van (az este a nap vége, a nap alkonya). Tehát élete végéhez érve néz vissza és mondja el a gondolatait. Esti Kornél éneke – Wikiforrás. Keresztneve, a Kornél kicsit szokatlan, talán egy kis távolságtartást is sugall (Kosztolányi minden bizonnyal szerette a Kornél nevet; Édes Anna című regényében is van egy Kornél nevű szereplő). Esti Kornél tehát a versbeli lírai én hasonmása, alteregója, afféle költői alakmás. Az Esti Kornél-történetekben, amelyek önéletrajzi elemeket is tartalmaznak, egy sajátos viszony látható az elbeszélő és a főszereplő között, aki nagyon hasonló Kosztolányihoz, de hangsúlyozni kell, hogy nem teljesen azonos a szerzővel. Kosztolányi nyelvszemléletének átalakulása miatt az Esti-novellákban már a nyelv mint lét-forma jelenik meg, a szerző nem törekedett a valóság ábrázolására (volt Kosztolányinak egy szóvicce, miszerint a valóság inkább trágya, mint tárgya az irodalomnak).
Részletek az ELŐFIZETÉSI INFORMÁCIÓK oldalon olvashatók.
VERS - LXII. évfolyam, 8. szám, 2018. február 23. Tisztelt Olvasó! Az Élet és Irodalom honlapján néhány éve díjfizetés ellenében olvashatók az írások. Ez továbbra sem változik, de egy új fejlesztés beépítésével kísérletbe fogunk. Tesszük ezt azért, hogy olvasóinknak választási lehetőséget kínálhassunk. Kosztolányi Dezső - Esti Kornél éneke (részlet) - YouTube. Mostantól Ön megválaszthatja hozzáférésének módját: fizethet továbbra is az eddig megszokott módon (bankkártyával, banki utalással), amiért folyamatosan olvashatja lapunk minden cikkét és az online archívumot is. Ha azonban csak egy-egy cikkre kíváncsi, cserébe nem kérünk mást, mint ami számunkra amúgy is a legértékesebb: a figyelmét. Ha a kiválasztott írást szeretné elolvasni, a "Megnézem a reklámot" gomb megnyomását követően, egy reklámvideó megtekintése után a cikk azonnal betöltődik. Ez esetben nincs szükség regisztrációra. Ha legfrissebb számunk összes cikkére kíváncsi, vagy az online archívumhoz kíván hozzáférni, mindezt a megszokott módon elérheti. Regisztrációt követően bankkártyával vagy banki átutalással néhány perc alatt előfizethet honlapunk teljes tartalmára, illetve akár a nyomtatott lapra is.
Tudjuk mi rég, mily könnyű mit mondanak nehéznek, és mily nehéz a könnyű, mit a medvék lenéznek. Ó szent bohóc-üresség, szíven a hetyke festék, hogy a sebet nevessék, mikor vérző-heges még ó hős, kit a halál-arc rémétől elföd egy víg álarc, ó jó zene a hörgő kínokra egy kalandor csörgő, mely zsongít, úgy csitít el, tréfázva mímel, s a jajra csap a legszebb rímmel. A céda életet fesd, azt, ami vagy te, tettesd, királyi ösztönöddel ismersz-e még felettest? Az únt anyag meredt-rest súlyát nevetve lökd el, s a béna, megvetett test bukásait a szellem tornáival feledtesd. Hát légy üres te s könnyű, könnyű, örökre-játszó, látó, de messze-látszó, tarkán lobogva száz szó selymével, mint a zászló, vagy szappanbuborék fenn, szelek között, az égben, s élj addig, míg a lélek, szépség, vagy a szeszélyek, mert – isten engem – én is, én is csak addig élek. Menj mély fölé derengni, burkolva, játszi színben, légy mint a semmi, te minden.