Magát a történetet ismerjük, ezen a téren tehát felesleges is meglepetésekre számítani. Pontról pontra követjük végig azt a sztorit, amit már annyiszor láttunk, amit annyiszor feldolgoztak, hogy ha nem tartozunk azon kevesek közé, akik Dragon Ball-lal akarnak kelni és feküdni, akkor nem fogja megemelni a pulzusunkat a kampány. Márpedig itt bizony nem marad ki semmi, a játékidő tetemes részében (egyébként remekül megkomponált) átvezető animációkat fogunk nézni - angol szinkron mellett választható az eredeti, japán hang is, így a fanservice tényleg maximális fordulatszámon pörög. Talán azoknak lehet még izgalmas mindez, akik esetleg eddig kimaradtak az egész Dragon Ball univerzumból, hiszen számukra jelen esetben minden vicc új lesz. A hozzám hasonló játékosok számára viszont, akik látták az animéket, megfordultak már pár Dragon Ball címben az évek során, és nem szeretnek egy mesét századszorra is meghallgatni, hamar unalomba és érdektelenségbe fulladhat az egész. Nagy kár ezért, talán működőképesebb koncepció lett volna egy teljesen új történet elmesélése, mert egyébként a játékmenet alapjai rendben vannak.
S bár minden Dragon Ball rajongó bátran rákerekíthet egy fél pontot a végeredményre, pusztán a témaválasztás okán, ez nem változtat azon a tényen, hogy egy szűk év plusz munkával a Kakarot lehetett volna a Dragon Ball játékok zászlóshajója… így azonban egy mérsékelten szórakoztató, interaktív Dragon Ball Z kompendium lett.
Amennyiben nem vagy fülig szerelmes a Dragon Ball univerzumba, elég hamar rá fogsz unni a Kakarotra, ha viszont te vagy a világ legnagyobb rajongója, akkor hosszú ideje pont erre a játékra vártál. Holnap jelenik meg a Dragon Ball Z: Kakarot, a tesztpéldány viszont csak nemrég érkezett meg szerkesztőségünkbe. Méreteit tekintve grandiózus játékról van szó, így a teljes, átfogó teszt megíráshoz több időre lesz szükségünk, de azt szerettük volna, hogy első benyomásainkat már most, az embargó lejártakor el tudjátok olvasni. Természetesen amint a játék kampányának végére értünk, fel fog kerülni egy részletesebb anyag is a Dragon Ball Z: Kakarotról, de már nagyjából tíz óra játék után is érezhető, hogyan csapódik majd le a CyberConnect2 munkája a veteránoknál, illetve az újoncoknál. A Dragon Ball Z: Kakarot egyértelműen a keményvonalas rajongóknak szól, ők pedig garantáltan megtalálják majd benne azt, amit keresnek. Nyílt világú akció-RPG-ként dolgozza fel a teljes Dragon Ball Z sagát, ez a koncepció pedig egyszerre rejt magában buktatókat és nagy lehetőségeket.
Ennek módja elég ötletes: egyrészt folyamatosan gyűjtögetnünk kell különböző színes golyókat (Z Orbokat) a világban, ezekből vásárolhatóak meg az új képességek, fejlesztések. Az igazán ütős új skilleket viszont edzések teljesítésével szerezhetjük meg, azaz dedikált pontokon részt kell venni egy tréningen (gyakorlatilag egy újabb harcról van szó), és a világszerte fellelhető D medálokból is áldoznunk kell párat az új technika elsajátításához. Érdemes még kitérni a különböző harci formákra, hiszen a Dragon Ball Z (egyik) esszenciáját a harcosok átalakulása jelenti. Ha mondjuk Son Goku felveszi valamelyik fejlettebb formáját, akkor statjai drasztikusan megnőnek, ugyanakkor életereje vagy épp Ki energiája (a transzformáció típusától függően) lassan, de folyamatosan csökkenni kezd, szóval komoly veszélyt is magában rejt a dolog, okosan kell használni az ilyen átváltozásokat. Az egyes fejezetek között sokkal jobban kinyílik a világ: kedvünkre váltogathatunk a feloldott karakterek között, szabadon közlekedhetünk a feloldott régiókban, gyűjtögethetjük a színes gömböket, oldhatunk meg mellékküldetéseket, farmolhatjuk a főzéshez szükséges alapanyagokat (legyen szó akár vadállatok húsáról, farkincánkkal kifogott halakról, vagy épp különböző terményekről).
Ezek a váltóvalutái bizonyos szuper mozdulat megvásárlásának, és gyomorforgató sűrűséggel van velük teletömve minden egyes térkép. A készítők valamiért úgy érezték, hogy a harcművészetben való fejlődés alappillére a felhőn való gömbgyűjtés, aminél unalmasabb, repetitívebb, öncélúbb pontgyűjtési módot a Pacman óta nem láttam (neki még jól állt, wakka-wakka forever). Ha ezzel azt akarták elérni a készítők, hogy szívesebben derítsék fel a térképet a játékosok, hát igencsak mellé nyúltak... főleg, hogy ezen agyzsibbasztó tevékenységünkben lépten-nyomon megakasztanak minket az unalomig ismert és milliószor megvert ellenfelek. Ha pedig már szóba hoztam a harcot... Az ütközetek japán RPG módra, egy, a világból kimetszett, zárt arénába hajtanak minket, ahol aztán valós időben, a határokon belül viszonylag szabadon mozogva harcolhatunk… persze kihasználva mind a három dimenziót, mert ugye ez még mindig egy Dragon Ball-játék. Minden karakter egyetlen akciógombbal rendelkezik, aminek püfölésével rövid, de hatásos kombóval kínáljuk meg az ellenfelet.
Különösen fájó ez a bossok esetében, akiket ráadásul valahogy nem sikerül jól kiegyensúlyozni, minek következtében a viszonylag könnyed pofozkodásból hirtelen lehetetlennek tetsző, frusztráló élethalálharc kerekedik, mi pedig értetlenül pislogunk majd a váratlanul és alattomosan döfő nehézségi tüske láttán… amit amúgy végtelen mennyiségű gyógyitallal, vagy legalább ennyi unalmas farmolással tudunk majd kompenzálni. Picit enyhítik a fájdalmunkat a felvehető és automatizált kísérő karakterek, mint amilyen Vegita, Piccolo, Gohan vagy éppen Trunks – gyógyító, támadó és védelmező kategóriába vannak besorolva ők –, akik tudásuk és gondosan ápolt közösségi albumaink szintjének függvényében segítenek majd nekünk. Mégis, millió alkalommal átkoztam el a készítőket, akik vélhetően a határidők nyomására, súlyozatlanul dobták piacra a játékot. De ne engedjétek, hogy borús képet fessek a Kakarotról, mert a 33 fejezeten keresztül terpeszkedő, sok-sok órát felölelő játék végigjátszása korántsem kínszenvedés, főleg, ha a főszálra fókuszálunk.
És most jön a fekete leves. Mert hiába a sorozatot visszaidéző, kiváló minőségű videók és a kifejezetten szórakoztató, bár rajongóknak talán túlontúl ismerős történetszál, ha minden más, ami amúgy a játékkal töltött időnk jelentős százalékát kiteszi, csiszolatlannak és picit laposnak érződik. A nem előre renderelt átvezető animációk például statikusak és unalmasak, a világ pedig, hiába színes és bájos, de nagyobbrészt üres. A lótifuti mellékküldetések kimerülnek a "rúgd le őt", "törj össze egy ilyet " és "hozz pár olyat" küldetésekben, még akkor is, ha olykor Teknős kér meg minket pikáns fehérnemű katalógusa visszaszerzésére, máskor pedig Chi-chi gyűjtögettet velünk főznivalót. És ha már Chi-Chi: a mindenféle étel bónuszok és főzőcskézés inkább tűnik alibinek, mint hasznos elfoglaltságnak. És azok a gömbök… ha nem áldozom fel maximalizmusom a végigjátszás oltárán, még mindig azokat gyűjtögetném. Szerte a világban színes gömbök… zöldek (erdő), vörösek (hegy) és kékek (víz), meg valami színes, mindenható gömb… lebegnek, gondos mintázatba rendezve.
A hűvös idő kedvelt ruhadarabja a mellény. Kényelmes viselet a mindennapokban, de akár sportoláshoz vagy munkában is megállja a helyét. Nagyméretű férfi mellény kollekcióink 3XL-től akár 12XL méretig terjednek, így pocakosként vagy óriásként sem kell lemondania a divatos megjelenésről. Kínálatunkban talál letisztultabb, elegánsabb nagyméretű mellényeket és igazán trendi, pufi mellényeket is. Férfi pufi mellény (34 db) - Divatod.hu. Válogasson kínálatunkból! Minden termékünk pontos mérettáblázattal rendelkezik.
Info Boltok Hírlevél Fiók Kosár Facebook belépés Ha rendelkezel Facebook fiókkal, egyszerűen és gyorsan regisztrálhatsz. Ebben az esetben a szállítási adataidat az első vásárlás alkalmával kell megadnod.